Text: Leffe
Okej. Grattis på födelsedagen, mamma.
- Åh, är det till mig? - Du ser inte ut som 40, än mindre 50.
Charlie, snälla. Men tack. Jag uppskattar det.
- Kan jag öppna det nu? - Ja, öppna det.
Åh, gode Gud.
- Åh, jag älskar den. - Tycker du om den? Åh, bra.
Den är så vacker.
- Du kan byta den. - Det ska jag inte.
- Du ger mig alltid saker jag älskar. - Bra.
- Ledsen att jag är sen. - Åh, hej. Hej, kommer inte Lisa?
Nej. Vi har gått isär.
Ja, jag såg att din status ändrats till singel återigen.
Jag glömde din present. Jag lämnade den i mitt skåp.
Det är okej. Jag hoppas du inte spendrade för mycket.
- Nej, oroa dig inte. Det gjorde han inte. - Var har du varit?
Akuten var som ett dårhus. En kille kom in med sex knivhugg.
- Ett missade hjärtan med ett par centimeter. - Nej. Tom, det är matdags. Snälla.
- Inte ännu. - Nästan.
- Så, vilken typ av antibiotika föredrar du...? - Mamma, har du pratat med Lydia?
Ja, hon ville komma hit, men hon hade en riktigt viktig provspelning.
- För vad? - En gäst plats på nån TV grej.
- Någonting Enemy. - Blir kanske hennes stora genombrott.
- Ja, kanske. - Håll inte andan.
Sluta.
Ni måste ha varit något när ni växte upp. Dockor med avhuggna huvuden.
Nej, min syster och jag stod varandra nära.
Åh, nej. Förlåt. Jag pratade om Anna och Lydia.
Gode Gud. Jag vet inte varför jag sa det.
Vi är här för att fira dig, mamma. Pappa, vad sägs om en skål?
Pappa!
Skål.
Ja, ja, ja.
Till den vackraste och mest intelligenta kvinna-
- jag känt i hela mitt liv. - Tack.
- Grattis på födelsedagen. - Skål! Grattis på födelsedagen!
- Vi älskar dig. - Jag älskar er.
- Skål. - Skål, älskling.
Jag heter Frederick Johnson.
Jag är docent i kognitionsvetenskap här på UCLA.
Jag är här för att välkomna vår talare som just flugit in från New York.
I min avhandling, har jag använt ungefär ett och ett halv kapitel och-
-kritiskt citera dagens gäst och säga varför hon har fel.
För att undvika missförstånd, varje gång som Alice och jag har argumenterat, har hon haft rätt.
Alice Howland är Lillian Young Professor i lingvistik-
-vid Columbia University. Hon skrev sin berömda seminal läroboken-
"Från Nervceller till Substantiv", medan hon samtidigt uppfostrade tre barn.
Jag är säker på att få mer än några "A-ha" ögonblick från den.
Och den anses nu vara en av hörnstenarna-
-inom lingvistik utbildning över hela världen.
Välkomna Dr. Alice Howland.
Tack så mycket.
De flesta barn talar och förstår sitt modersmål-
-innan fyra års åldern, utan undervisning, läxor-
-eller mycket feed-back.
Hur kan de åstadkomma denna bedrift?
Detta är en fråga som har intresserat forskare åtminstone sedan Charles Darwin-
-skrev dagbok om det tidiga språket hos hans nyfödde son.
Han observerade, "Människan har en instinktiv tendens att tala-
-som vi ser i små barns babbel."
Mycket har lärts sedan dess.
Men idag skulle jag vilja fokusera på vissa nyare studier från mitt labb-
-om förvärv av dåtida oregelbundna verbformer hos barn-
-mellan åldrarna 18 månader och två och ett halvt år.
Man kan man säga att detta faller-
-in i den akademiska traditionen att veta mer och mer-
-om mindre och mindre tills vi vet allt om ingenting.
Men jag hoppas att övertyga er genom att observera dessa småbarns steg-
in i...
In i...
Jag... Jag visste att jag inte borde ha tagit champagne.
In i ordförrådet i ett fastställt språk-
-kommer vi att lära oss viktig information-
-om förhållandet mellan minne och beräkning-
-som är själva kärnan i kommunikation.
Lexikon.
Jag har samma tanke. Låter vettigt.
- Jag såg det. - Ja, jag tänkte på det.
Okej. Jag ska gå ner och hämta Shel. Jag är strax tillbaka.
- Hej. - Hej.
Hej, nej, förlåt.
Du överrsakade mig.
Kom in. Det är...
Det är rörigt, men, du vet, jag skulle just städa.
Det är bra, älskling. Oroa dig inte.
Pojkarna är totala klåpare. Köket är det viktigaste slagfältet-
-men jag håller på och tränar dem, så vi får se hur det går.
- Så var är de? - Jobbar.
Doug är på Starbucks, Malcolm håller på med catering.
Jag antar att det är vad som betyder arbetande skådis, va?
- Är du ihop men nån av dem? - Doug är homo.
Och Malcolm och jag hade en sak, men det är över.
Han fick in mig i Open Space.
- Det är, typ, det bästa teater företaget. - Ja, jag har hört det.
Åh, tack. Ja, jag är mätt.
Det vore fantastiskt om du kunde se No Exit.
- Pappa sa att du var bra. - Jag var okej. Det var inte min bästa kväll-
-men han kunde åtminstone få in, du vet, typ, känslan i den.
Räkna ut vad han gör-
-du vet, jag få fast med företaget.
Vad menar du?
- Det är verkligen snällt att han hjälper. - Hur hjälper han företaget?
Det är vårt ansvar som medlemmar att öka det egna kapitalet-
-för produktionerna vi lägger in. Eventuellt kan vi få en del-
-av intäkterna. Vi är en sorts delägare.
Så i praktiken betalar du för att uppträda?
Nej.
Det är en teatergrupp. Det är bara verkligheten.
Det är så det är. Det är Los Angeles.
Tycker du inte att det är dags att du omprövar saker?
Du är så smart. Det finns mycket mer du kan göra med ditt liv.
- Som att gå på högskola? - Ja. Ja. Som högskola.
Som om vi inte pratat om det tidigare. Varenda dag i mitt liv.
Jag har räknat ut vad jag vill göra, och jag gör det. Det är en bra sak.
- Men med vems pengar? - Du hjälper Tom med läkar skolan.
- Du hjälpte Anna med jurist skolan. - Sötnos, de är riktiga karriärer.
Jag vill bara inte att du ska begränsa dina val.
- Du vill göra mina val. - Nej, det vill jag inte.
Jag är riktigt lycklig.
Förlåt. Jag vill inte...
Jag vill inte tvista om detta.
- Glöm bara att jag sa nåt, okej? - Det är glömt.
- Ska du kolla din telefon? - Det är bara ett spel.
Din syster och jag är besatta av "Words with Friends."
- Det är sött. - Du vill inte spela mot henne-
- hon är en demon. - Jag är inte överraskad.
John?
Hej.
John?
Vill du ha en? Varsågod.
Två för priset av en på Shoe Warehouse.
Två för en, Shoe Warehouse.
Två för priset av en på Shoe Warehouse.
Så... jag vet inte. Det var allt han sa.
Två för priset av en på Shoe Warehouse. Varsågod.
- Vill du ha en? - Nej, tack.
Ali?
- Jag undrade var du var - Gör inte det. Jag är svettig.
- Hur gick det - Vad?
- UCLA. - Åh, det var bra.
De var...
- De var verkligen mottagliga. - Är jag säker på att de var.
Hur var Lydia?
Bra. Du vet.
Grälade ni?
Vi spenderade hela kvällen med att försöka att inte göra.
Nyheten om att du finansierar hennes teatersällskap hjälpte inte.
Jag berättade om det för dig.
- Det gjorde du inte. - Jag trodde jag gjort.
- Det gjorde du inte. - Du kommer inte gilla det här heller-
-men jag har saker att göra på labbet.
- Du kan kanske promenera mig dit nu? - Nej, jag vill inte gå tillbaka till campus.
Jag har just varit ute och joggat. Jag behöver få vara hemma nu.
- Är du okej? - Ja. Ja, jag mår bra. Jag bara...
Du sa att vi skulle spendera kvällen hemma.
Det gjorde jag. Vi ska. Ju tidigare jag går dess tidigare kommer jag hem-
-och vi kan titta på en film.
Förlåt. Jag är bara utpumpad.
Ta och vila lite.
Koppla av.
Jag har börjat glömma saker, små irriterande saker-
-som ord och namn.
Och jag blir vilse, helt vilse-
-när springer på campus.
Jag har pratat med min läkare, hon sa att det kunde vara klimakteriet.
Sista gången jag hade mens var i februari.
Men sen hade jag en igen, i september, innan min födelsedag.
Tar du några piller, medicinering, kosttillskott?
Jag tar en multivitamin, linfröolja, kalcium, järn.
Ibland tar jag en sömntablett när jag reser.
- Har du haft några huvudskador? - Nej.
Skulle du anse att du är deprimerad eller under onödig stress just nu?
Nej. Jag jobbar mycket, men jag trivs med det.
- Hur sover du? - Bra. Typ, sju timmar per natt.
Nu ska jag be dig att minnas ett namn och en address.
- Jag ska fråga dig om det senare. - Okej.
John Black, 42 Washington Street, Hoboken.
- Kan du upprepa det för mig? - John Black-
-42 Washington Street, Hoboken.
- Bra. Hur gammal är du? - Jag är 50.
- Vad är det för datum i dag? - 26:e november.
- Var är vi? - Vi är på tredje våningen-
-i New York-Presbyterian.
Kan du stava "vatten" för mig?
V-A-T-T-E-N.
- Kan du stava det baklänges? - N-E-T-T-A-V.
Kan du säga mig vad de ser på de här korten?
Tänger.
En stege.
En sjöhäst.
En skruvmejsel.
En elefant.
- Berätta om dina föräldrar. - Båda är döda.
Min mor och min syster dog i en bilolycka när jag var 18-
-och min far dog 1999 av leversvikt.
- Hepatit? - Cirros.
Han var en alkoholist.
Och hur var han mot slutet?
Osammanhängande. Inkontinent.
Vi träffades inte så mycket.
Han bodde i New Hampshire, och vi stod inte varandra så nära.
Ledsen.
- Har du några andra syskon? - Nej. Jag hade bara ett.
Kan du nu säga mig namnet och addressen som jag bad dig minnas?
John Black.
Och addressen?
Tusan, jag har glömt.
Var det 42 Argyle Street-
-Cole Street, Washington Street, eller South Street?
Jag blev distraherad av att prata om mina föräldrar. Kan vi göra det igen?
- Det behövs inte just nu. - Okej.
Så jag vill göra en magnetröntgen bara för att utesluta saker.
Som vad?
För att jag tror att jag har en hjärntumör.
En försiktighet. Men det kommer att låta oss se om det finns några skador-
-eller några tecken på en stroke. Bara ta reda på vad som pågår där inne.
Okej. Vad borde jag göra under tiden?
Rör på dig mycket. Det är alltid bra att låta blodet pumpas.
Drick mycket vatten.
Bra hydratisering är utmärkt för minnet.
Nästa gång du besöker mig, ta med någon som känner dig väl.
Din make eller nära anhörig?
Visst.
Stetoskop...
Millennium...
Igelkott.
Okej.
Katod.
Granatäpple.
Spalje.
Okej.
Hallå.
Hej. Kom in.
- Hej, mamma. Hej. - Hej, hej.
Bra att se dig.
- Det här är Jenny. - Hallå. Jag heter Alice.
- Glad att du kunde komma. - Tack för att jag fick komma.
Naturligtvis. Sötnos, varför går ni inte-
-in dit och tar en drink, och tar...?
Ostsaken och...
- Okej. - Ja.
Jag är så glad att ni kunde komma.
- Är jag verkligen, Jenny. - Tack.
- Det luktar så gott här inne. - Vacker.
- Ja. - Det är så vi gör det.
Okej.
Hur många jäkla ägg?
Katod, granatäpple...
Spalje?
- Hej, mamma. - Hej.
- God jul. - Åh, god jul.
Hur var flygturen?
Hemsk faktiskt. En kille hostade på mig hela tiden.
- Hoppas du inte blir sjuk. - Jag också.
- Betyder det vad jag tror det betyder? - Ja.
- Bröd pudding? - Din favorit.
- Ja. - Mamma! God jul.
- Hej. - Hallå.
- Har du sett min senaste "Words with Friends"? - Jag har inte haft tid.
- En riktig hit. - Jaså?
- Tredubbel avundsjuka. - Hej!
- Förstör det inte. - Redan trendig på Twitter.
Hur är Kalifornien?
- Trevligt. - Jaså?
Varmare än här?
Ja. Definitivt varmare än här.
Hej, kan ni inte gå ut härifrån-
-så jag kan koncentrera mig på att göra den här.
Okej?
- Var är pappa? - Han är där uppe.
Kan jag hjälpa dig?
Nej, det är lugnt. Ta en drink eller nåt.
- Det kommer bli gott. Mums. Det blir det. - Åh, jag hoppas det.
Jag kan inte vänta.
Jenny.
- Hej, Jenny. - Hur är det?
Jag mår bra.
Ärligt.
- Hej. - Slider.
Det är ett mycket stort beslut. Vi är begeistrade.
Stället rekomenderades av vänner-
-som har försökt i åratal, och de fick just sitt första barn...
Så vi får se.
- Jag har hört bra saker om Wellspring. - Bra
Det är dyrt, men vi vill helt klart att det ska fungera.
Du kanske redan är mamma.
Jag vet.
- Okej. - Skojar du?
- Vad är det för soppa, mamma? - Så ja. Det är pumpa.
Hej, jag heter Alice. Jag är glad du kunde komma.
- Jag heter Jenny. - Mycket trevligt att träffa dig.
- Ja... - Jaha, jag tror-
-jag förtjänar ett glas vin efter det, eller hur?
- Vill du ha vitt? - Ja. Tack.
- Har alla ett glas? - Ja, det har vi.
Låt oss skåla. För julen.
- God jul. - God jul.
Jag ser inte något onormalt i din magnetröntgen.
Ingen cerebral kärlsjukdom.
- Inga tecken på stroke, inget ärftligt. - Tack gode Gud.
Och dina blodprover kom tillbaka helt rena-
-men det som oroar mig är minnes testen jag sände dig.
Du har sporadisk minnesförsämring helt utom proportion för din ålder.
Och det finns tecken på försämring i din nivå av mental funktion.
Jag tycker att vi borde göra en PET-röntgen. Den liknar en magnetröntgen-
-men det kan plocka upp saker på molekylär nivå.
Jag vet vad PET-röntgen, men vad i synnerhet skulle du leta efter?
Jag vill se om resultaten stämmer överens med Alzheimers sjukdom.
Det skulle vara ovanligt för en så ung person som du-
-men du passar in i kriterierna.
Förra gången bad jag dig ta med en nära anhörig.
Jag trodde verkligen inte det skulle vara nödvändigt.
Okej. Men nästa gång, se till det.
Okej?
"Förbättring av endogena nivåer av endorfin-
-har inte visat att minska förekomsten av metastaser-
-i avlägsna cellplatser."
- Det är inte bra. - Säg mig det.
Vi har jobbat med det i månader.
Det verkar som beta endorfin inte signifikant påverkar-
-makrofag aktivitet.
Hur är det med cytokinerna?
Förhöjda. Något.
Åh, Gud. Tillbaka på ruta ett.
Är vi båda här den 17:e?
Jag minns inte.
Phil och Diane sa att de kanske kommer till stan över helgen.
Hur länge ska du hålla på med den där?
Tills den är ren.
John?
John, raring, vakna.
- Vad är klockan? - Jag måste prata med dig.
Jag...
Jag har något som är fel på mig.
Vad pratar du om?
Jag har träffat en neurolog.
Har du träffat en neurolog? Varför?
De tror att det kan vara en tidig debut av Alzheimers sjukdom.
Ali, Ali, det stämmer inte alls.
Det vet inte säkert.
Men jag har gjort en massa tester och jag är riktigt rädd.
- Ali, det är helt galet. - Jag kom...
Jag kom helt vilse när jag spang på campus för ett tag sen. Jag kan inte...
Jag kan inte komma ihåg möten, ord.
Älskling, vi alla har minnesluckor.
Det är ett tecken på att bli äldre. Här om dagen-
-kunde jag inte minnas ordet "glukos."
Det är inte så det är.
Det är som om något faller. Faller ner under mig.
- Men det finns ingen diagnos än? - Nej.
Okej. Nåväl, då tror jag att detta är löjligt. Det är totalt skitsnack.
- Du har inte Alzheimers. - Varför tar du mig inte på allvar?
Jag vet vad jag känner.
Jag vet vad jag känner, och det känns som om min hjärna dör för helvete.
Och allt jag jobbat för hela mitt liv försvinner.
Allt... Allt försvinner.
Nej.
Kom hit.
Gråt inte.
De flesta av dem väntar fortfarande på rättegång.
De har inte funnits skyldiga.
Förra året, rapporterade tjänstemän på Rikers till Board of Corrections-
- att på en vanlig dag... - Vilken tid är din lektion?
Elva.
Jaha, det ger dig lite tid.
Jag blir lite sen för jag har ett avdelningsmöte.
När jag kommer hem kan vi gå och äta middag, thailändsk mat?
Ja, okej.
Jag är okej. Jag bara...
Natten gjorde mig helt slut, det är allt.
Jo, två saker: Jag tycker det är för tidigt att dra några slutsatser-
-och vad som än händer, finns jag här.
Man kan tydligt se här inne.
De röda områdena är höga av beta-amyloid.
Uppbyggnaden har förmodligen pågått under flera år.
Jag är ledsen.
Det finns bevis på höga halter av amyloid hos äldre människor-
-med normal kognitiv funktion, eller hur?
Ja, men inte in någon så ung som Alice.
Det vore åtminstone extremt ovanligt.
Höga halter av amyloiden associeras med andra tillstånd än Alzheimers villkor.
Tyvärr, i Alice fall-
-bekräftar det de kliniska symptom hon presenterar.
Borde inte någon diagnos åtföljas av ett genetiskt test?
- Vänta lite, snälla. - Jag tänkte faktisk föreslå det.
I ett fall som detta, när uppkomsten är så tidig-
-vill vi kontrollera presenilina mutationer som skulle vara en indikator-
-på ärftlig Alzheimers sjukdom, vilket är en sällsynt form.
Vi kan ordna en tid för dig för att träffa en gentisk rådgivare.
- Så det här avser mina barn? - Ja.
Jag antar att om jag har genen-
-är oddsen att jag för det vidare femtio-femtio.
Jag är rädd för det.
Och om de är bärare, vad är oddsen att de utvecklar sjukdomen?
Jag är rädd att den är hundra procent.
Radiologi tekniker, ring förlängning till 256.
Barnen kommer på vår bröllopsdag.
Jag tycker inte vi ska säga till dem, inte innan vi har test resultatet.
Det har vi då, om jag gör det nästa vecka. Jag vill veta så fort som möjligt.
Var i helvete är hissen? Här är vi på ett stort sjukhus.
- Bara en hiss som går? - Det är okej.
- Vi kunde ha tagit trapporna. - Det har ingen betydelse.
Går ner.
Jaha, allihop...
Vad händer?
- Åh, gosse. - Ska ni skiljas eller...?
Nej.
- Nej, det är inget sånt. Det... - Mamma, är du sjuk?
Jag har träffat en neurolog de senaste månaderna-
-och jag har Alzheimers sjukdom.
Början av.
Det... Det stämmer inte. Är...? Är de säkra?
Det finns inget tvivel. Hon har sjukdomen.
Men vid hennes ålder, det är...
Det är ovanligt, men det är bekräftat.
- Ja. - Du är så ung, mamma.
- Jag förstår inte det. - Jag har märkt ett par saker.
Du kände inte igen Toms flickvän när hon kom över till jul...
- Lydia. - Vad har du för medicinering?
Nu går jag på Aricept och Namenda.
Kan de hjälpa till att sakta in processen?
- Tja, nej. - Tyvärr inte.
Lindra symptomen-
- men de kan inte hindra sjukdomen. - Saken är den-
-att den typ av Alzheimers jag har-
-är mycket sällsynt.
- Det är ärftlig. Den går vidare genetiskt. - Herregud.
Vi tror hon fick den från sin far-
-och naturligtvis är vi oroliga för er.
Det finns ett test ni kan ta-
-men det är upp till er om ni vill veta eller inte.
Jag är ledsen.
Jag är så...
Kan någon berätta för mig vad det står i kursplanen för i dag?
Phonologi.
Och kan någon säga mig vad phonologi är?
"Phono" är från det greksika ordet "phoné," betyder "ljud"-
-och phonologi, generellt sett, är studien av ljud i språk.
Det bör särskiljas från fonetik.
Hej, Anna.
Hej, mamma.
Är du okej?
Jag har fått resultatet. Jag är positiv.
Åh, gode Gud, Anna.
Jag är ledsen. Jag är ledsen.
Tom var negativ, och Lydia ville inte veta.
Men jag är positiv.
Älskling, hur känner du dig?
Jag är okej.
En bra sak, åtminstone fick jag reda på det nu före nästa IUI session.
Jag antar att de kan testa på embryon-
-så de kan vara säkra på att barnet är okej.
Jag är på väg till en lektion, men jag kan ställa in den och komma dit du är.
Nej, nej, mamma, det är okej. Jag är med Charlie. Jag är okej.
Nej, jag vill. Jag kan... Jag... Jag vill vara där. Jag kan komma.
Nej, snälla, oroa dig inte. Jag klarar mig.
Okej.
Jag älskar dig, raring.
Jag älskar dig.
- Hej då. - Hej då.
"Jag hade sett fram emot den här kursen, men jag blev besviken.
Innehållet var ofta rörigt och levereras med lite fokus eller omtanke.
Lektionerna var slöseri med tid. Det slutade med att jag följde online versionen.
Jag fann Linguistics 201 mycket planlös.
Jag hade svårt att följa Dr. Howlands undervisning.
Även hon verkade gå bort sig i den."
Eric, jag är så ledsen. Jag... jag visste inte att studenterna kände så.
Självklart kommer jag...
Jag kommer att göra justeringar och vi kan omvärdera min prestation nästa lov.
Är allt som det ska hemma? Mellan dig och John?
- Ja, allt är bra med John. - Är det något jag kan hjälpa med?
- Stress, depression? - Nej, nej, nej.
- Uppenbara missbruk? Alkohol? - Nej, Gud, Eric.
Nej, det... det är inget sånt. Jag... det är...
Det är medicinskt. Det är en... Det är en medicinsk fråga-
-och jag medger att jag hade svårt att undervisa förra lovet-
-och var inte medveten om hur mycket det visade sig.
Alice, jag hänger inte med.
Jag har en mild kognitiv svikt.
Kan du förklara för mig?
I februari, diagnoserades jag med en tidig början till Alzheimers sjukdom.
Va?
- Alice, åh, gode Gud, jag är ledsen. - Det är tidigt. Det är det tidiga stadiet.
Det kommer begränsa min förmåga med tiden-
- men nu, känner jag mig kapabel... - Det behövas inte...
Jag menar, vi vill inte att du är under någon onödig stress.
- Det skulle vara kontraproduktivt. - Jag kan hantera stressen.
Jag vill stanna på avdelningen så länge vi alla tror det är möjligt.
Jaha, jag måste låta avdelningen och fakulteten veta.
Ja, naturligtvis.
Jag är så, så ledsen.
Jag tar den vanliga med blåbär och kokos, tack.
Hej.
Alice, var i helvete var du?
Jag gick ut och joggade.
Du har varit bort i två timmar. Jag var orolig.
Tja, sen gick jag till Pinkberry.
- Gick du till Pinkberry? - Ja.
Jaha, jag hoppas du njöt av det för du har helt förstört våra middags planer.
Susan Kirby och hennes man.
Förlåt. Jag glömde.
Jag har Alzheimers.
Jag sände sms, jag mejlade dig.
- Det finns sätt att hantera... - Jag sa förlåt.
Hon är ordförande för min avdelning.
Jag hade ingen aning om var du var, om det hade hänt något.
- Varför tog du inte med mobilen? - Jag kan inte när jag springer.
Använd en midjeväska. Är det så hämmande?
Ja.
- Jag hatar att det händer mig. - Jag hatar det också.
Men vi måste hålla igång de viktiga sakerna i vårt liv.
Vi måste försöka, eller så blir vi galna.
Jag vet. Jag vet, John.
Jag, jag är ledsen, men jag vet inte hur jag skulle ha varit på middagsbjudningen.
Jag kunde kanske inte kommit ihåg namn eller svara på enkla frågor.
- För att inte tala om en anekdot. - Du gör det bra.
Relativt till vad?
Jag önskar jag hade cancer.
Säg inte så.
Nej, jag gör det. Jag menar det. Jag menar, jag skulle inte skämmas så.
Folk har cancer, de bär rosa band för en-
-och tar långa promenader, samlar in pengar-
-och man behöver inte känna sig som någon sorts social...
Jag minns inte ordet.
Under 2013 färdigställde vi yttre reparationer, och inne, ersatte vi hissar-
-renoverade auditoriet, biblioteket och sällskapsrumen-
- och uppgraderade våra VVS-system. - Jaha, det är bra.
Vi tog även bort en massa gamla säkerhetsdörrar.
De boende har fått ett armband istället-
-vilket hindrar den att använda hissar eller-
-lämna byggnaden, beroende på deras tillstånd.
Jag vet inte om du upplevt det med din förälder-
-men de blir rastlösa på nätterna och vandrar.
Vi kan förhindra deras rymningar utan att patienterna känner sig inlåsta.
Jag förstår.
Vi såg att stora grupp aktiviteter lämade de flesta boende oengagerade-
-och även upplevede stress och förvirring av alla stimulering.
Så vi omdefinierade verksamheten-
-att inkludera alla interaktioner mellan personal och boende på avdelningen.
Personalen ser efter möjligheter att skapa meningsfulla kontakter med boende-
-börjar med att veta om personen och vad som gör dem bekväma.
En kvinna som hade arbetat som sjuksköterska satt-
-de flesta dagar, i vårdstationen, skrev anteckningar.
Hjärtskärande.
Ja, men det är ett beteende som vi ser om och om igen.
Vi har inga restriktioner angående besökstider.
Släktingar och vänner är välkomna dag som natt.
- Ser inte ut som om någon är här. - Söndagar är då de kommer.
- Vad är det? - Stols larm.
En del boende har dem så vi vet om de står upp.
- Är hon okej? - Bara en försiktighetsåtgärd.
- Ring upp Penn Station. - Det är bara kvinnor.
Vi har mest kvinnliga boende men, det finns män.
Där är William. William var del i teamet-
-som sände upp den första satelliten i rymden.
De är bara inte starka nog att få mig att somna.
Vill du försöka med Lunesta?
Hur är det med Rohypnol?
Det är mycket starkt.
Jag behöver något starkare.
Hej, Alice.
Jag är du och jag har något mycket viktigt att säga dig.
Så du har nått punkten där du inte längre kan svara-
-på några av frågorna.
Så detta är nästa logiska steg.
Det är jag säker på.
I ditt sovrum finns en byrå med en blå lampa.
Öpnna översta lådan.
Längst in i lådan finns en burk med piller i.
Det står, "Ta alla piller med vatten."
Det är många piller i burken-
-men det är mycket viktigt att du sväljer alla.
Och lägg dig sen ner och sov.
Och säg inget till någon om vad du gör.
Ali!
Åh, jag älskar det här.
Jag också.
- Minns du Santorini? - Santorini.
- Kan du fatta att det är 30 år sedan? - Gör inte så mot mig. Åh, Gud.
Åh, det var en komplicerad tid, va?
Du hade en hel del att göra. Vad var det, ett år senare?
- Ja, något sånt. - Ja.
Jag vet att jag sagt det, men jag är ledsen att jag aldrig träffade din mor och syster.
Jag också.
Men vi hade en härlig tid ändå.
- Ja. - Önskar du inte vi haft mer av det?
Om du menar att missa jobb på stranden, ja, jag...
- Ja, men, du vet. - Jag önskar vi hade mer.
Ja, alltihop.
Det hände så fort, vet du.
Anna var född, våra karriärer.
Tja, var du obeveklig.
Du ville ha allt på en gång.
Det är så jag är. Det är så jag gillar det.
Anna är likadan, eller hur?
Jag tycker om dig som du är.
Jag tycker om allt med dig.
Tack Gud att du gör.
Det här är toppen, vet du.
Jag tycker typ om det.
Vara befriad från Columbia.
Varför tar du inte ett sabbatsår nästa år?
Och vad ska vi göra, köra landet runt i en husbil?
Visst. Jag vet inte, vi kan spendera mer tid här.
Åka till Bhutan.
Jag tror att vår sommar på ön är all spänning jag klarar av.
Okej. Jaha, vet du vad?
Det kan vara det sista året som jag är mig själv, eller hur?
Snälla, säg inte så.
John?
Jag är här borta.
Åh, hej, när ska du åka till konferensen?
På måndag.
- Och när kommer Lydia? - Lydia kommer på söndag.
Hon behöver inte komma bara för att vara barnvakt åt mig.
Hon kommer för att spela Chekhov pjäsen på Saugatuck, minns du?
- Okej. - När jag är klar-
- kan vi ta en joggingtur? - Ja, jag ska bara ta på mig något.
Okej.
- Hej, ska vi ut och jogga? - Åh, förlåt. Hej, titta.
Titta, jag hittade detta foto album-
-med dessa bilder av min mor och min syster.
Hej, när ska du åka på konferansen?
- Måndag. - Och när kommer Lydia?
Lydia kommer på söndag.
Okej.
- Ska vi ut och jogga? - Ja.
Ja, det ska vi. Måste bara gå och kissa.
Jag är strax tillbaka.
Ali?
Jag hittade inte toaletten.
Det är okej, raring. Kom igen, vi fixar till dig.
Jag vet inte var jag är.
- Jag tycker om det halsbandet. - Gör du?
- Ja. - Har du inte sett det?
Nej.
Min mor gav det till mig.
När jag var en liten flicka-
-typ, i andra klass, min lärare sa mig-
-fjärilar lever inte länge. De lever, typ, en månad.
Och jag var så upprörd, och gick hem och sa åt min mor, och hon sa:
"Ja, men du vet, de har ett trevligt liv.
De har ett riktigt vackert liv."
Så nu får det mig alltid att tänka på, min mors liv, och min systers liv.
Och till en viss del, du vet, mitt eget.
- Du kommer finnas länge, mamma. - Ja, ja.
Det är några saker jag vill göra, du vet?
Jag vill ta ett sabbatsår med pappa. Men jag tror inte det kommer hända.
Och jag vill se Anna få ett barn, och jag vill se Tom ta examen.
- Det gör du. - Och jag vill se dig gå i skolan.
Inte juridik eller medicin eller något, men för drama.
Och om skådespeleriet inte fungerar, kan du...
Du kan undervisa eller ha studiegrupper. Du skulle ha någon form av backup plan.
Ja.
Jag vill inte ha en backup plan.
Jag...
Jag vill göra detta. Jag ska ge det en chans.
Det kommer inte hända om jag inte tror på mig själv.
Jag tror på dig, Lydia. Det gör jag, jag tror på dig.
Det är bara det, du vet, livet är tufft.
Det är tuffare än du vet.
Och jag...
Jag vill bara... Jag vill att du ska ha någon form av säkerhet innan jag dör.
Mamma, för Guds...
Du måste...
Du kan inte utnyttja din situation bara för att få mig att göra allt-
- du vill att jag ska göra. - Varför kan jag inte?
- Det är inte rättvist. - Det behöver inte vara rättvist.
Jag är din mor.
- Eller hur? - Ja.
- Hej. - Vad händer?
Jag jobbar bara, du då?
Ingenting.
Jag behöver något att läsa.
- Jag trodde du läste Moby-Dick. - Ja, jag gjorde-
-men jag blev tött på att läsa samma sida om och om igen. Jag kan inte fokusera.
Tja, det händer mig också när jag läser Moby-Dick.
- Varför inte försöka något lättare? - Som "The Cat in the Hat"?
Vad sägs om en av de pjäserna som Lydia har där nere?
De går fortare, de är lättare att läsa.
Kan ge er två något att prata om.
Okej.
Du jobbar hela tiden.
Vad jag tyckte om med den var...
Hur stor, hur...
Hur vidsträckt den var.
Ja. Omfattningen av den.
Omfattningen, det är ordet. Åh, Gud, lyssna på mig.
Det är otroligt att du var tvungen att genomleva det.
Du måste ha känt...
Du måste ha känt någon som dog av AIDS.
Åh, ja, raring. Alla gjorde.
Vi förlorade många personer.
Vad tyckte du?
Jag menar, du och Malcolm framförde Mormons, eller hur?
Mannen och hustrun? Du gjorde scener i din drama klass.
Ja, hur vet du det?
Jag vet inte, du måste sagt mig.
Jag sa dig inte.
Jaha, då...
Jag vet inte hur jag vet det.
Mamma, har du läst min dagbok?
Varför?
- Varför skulle du göra det, mamma? - Åh, tusan.
Förlåt så mycket.
Lydia, ärligt, jag förstod inte vad jag läste.
Förstod du inte "Lydia Howland" skrivet på omslaget?
- Förlåt. Förlåt så mycket. Jag... - Jag tror dig inte.
Jag menade det inte.
Okej, det är bra.
Jag kan bara inte...
- Lydia, jag visste... Jag visste verkligen inte. - Bara sluta!
Jag skulle inte göra så mot dig.
- Så du kan inte äta det. - Nej, jag vet.
Ingen sushi, ingen kor... Korv är värst. Jag älskar korv.
- Ingen alkohol. - Ingen alkohol.
- Inga cigaretter. - Har aldrig ens rökt.
Tja, du... Jag menar...
- Aldrig tagit en cigarett i ditt liv? - Inte en enda.
Vi kan inte vara försiktiga nog.
Han tog även min hand häromdagen när vi gick ner för trappan.
- Försöker bara skydda min investering. - Anna, lämna tillbaka min "Words with Friends."
Åh, förlåt, mamma. Jag har inte haft tid.
- Ja. - Hej.
- Gratulerar. - Hej, hej. Tack.
- Varsågod. - Tack. Så tvillingar, va?
- Ja, en pojke och en flicka. - Typ perfekt.
- Precis vad din mor och jag hoppades på. - Det är så underbart.
Åh, tusan.
Förlåt, jag måste svara. Hallå?
- Hur långt är du gången? - Fem veckor.
Just nu är det tidigt, men...
Tja, tidpunkten för saker, hur vi fick reda på och när vi gjorde-
- tja, det fungerade verkligen i slutändan. - Toppen.
- Det är fantastiskt. - Så, mamma, hur känner du dig?
- Mestadels bra. - Verkligen?
Ja, jag använder den här saken, vet du, istället för ett minne.
Påminner mig att ta min medicin, såna saker.
Det är trevligt hur tekniken kan hjälpa.
- Jag tror den har samma... - Lydia, hur dags är din pjäs?
Klockan åtta.
- Nervös för i morgon kväll? - Ja.
Jag klarar mig, men jag måste koppla bort er.
Förlåt. Vilken tid var det?
- Klockan åtta. - Okej.
- Du behöver inte schemalägga det. - Jag vill lägga in det. Och var är det?
- The Saugatuck Theater. - Kan du bokstavera det?
- S-A-U... - Mamma, vi kommer inte glömma bort dig.
Låt henne göra det bara.
- Det är S-A-U-G-A-T-U-C-K. - Åh, Gud.
- Anna, du gör det inte bättre. - Det gör du inte.
Varför oroa sig över nåt hon inte behöver komma ihåg?
Om du bara låter henne, oroar hon sig inte.
Du behöver inte prata om henne som om hon inte sitter här.
- Jag pratar med henne, eller hur, mamma? - Ja, det gör du.
- Ja, och vad gör dig till en expert? - Håll mun.
- Bli vuxen, Lydia. - Käften.
Det var mycket artikulerat.
Flickor, flickor, vet ni...
- Skojar du med mig? - Det räcker.
- Sluta, snälla. - Du håller mun.
- Nej, båda två, sluta. - Vad är det som pågår här?
Alice, det är en vacker duk.
Tack, Charlie.
- Mycket värdefull... - Lydia, raring, jag vet vi grälade-
-om något i går-
-men jag minns inte vad det var om.
- Det var inget, ärligt. - Nej, jag gjorde dig upprörd.
Och jag borde be om ursäkt.
Nej, nej.
Jag borde be om ursäkt.
Jag...
Jag kände mig riktigt dum. Jag var så okänslig i går.
Förlåter du mig, ärligt?
Men för vad?
Det handlade om att du respekterar mitt privatliv, och jag vill inte det.
Och jag tar tillbaka det helt.
Och jag är ledsen, okej?
Jag är ledsen.
Det är inte så att jag kan komma ihåg det.
Ja, jag vet, eller hur? Därför försökte jag släppa det.
Hur är det?
Typ, hur känns det?
Tja, det är inte alltid likadant.
Du vet, jag har... Jag har bra och dåliga dagar.
På mina bra dagar, kan jag, vet du, nästan verka som en normal person.
Men på mina dåliga dagar, känns det som jag inte kan hitta mig själv.
Jag har alltid varit så definierad genom mitt intellekt-
-mitt språk, min artikulation-
-och nu, ibland, kan jag se orden hänga framför mig-
-och jag kan inte nå dem. Jag vet inte vem jag är-
-och jag vet inte vad jag ska förlora härnäst.
Det låter hemskt.
Tack för att du frågade.
Åh, Lydia.
De lämnar oss.
En har helt lämnat oss.
Helt och för alltid.
Endast vi återstår för att börja om med våra liv.
Vi måste leva.
Det kommer komma en tid när vi alla kommer veta varför-
-i vilket syfte allt detta lidande är för-
-och det blir inget mysterium.
Men nu måste vi leva.
Vi måste arbeta, bara arbeta.
I morgon går jag iväg ensam, och jag undervisar.
Jag ger allt jag har till dem som kanske, kanske, behöver det.
Det är höst nu.
Snart är det vinter. Snön kommer täcka över allt.
Och jag kommer arbeta.
Bara arbeta.
Där är hon. Hej, du var fantastisk.
Ja, du var så bra.
- Otrolig - Du satte den, totalt.
Miss Howland, kan du skiva signera dem åt mig?
Det vara bara underbart.
Jag... Jag fann det så lätt att känna empati med henne.
Du... du fångade verkligen hennes förtvivlan, men också hennes glädje.
Tack. Fantastiskt.
Får vi se dig i något annat i sommar?
Nej, det är det enda jobb jag har.
Åh, så du är bara här för säsongen.
- Ja. - Mamma. Mamma.
Det är Lydia, din dotter.
Nej, jag... jag vet det.
Tack för att du kom. Galet, pinsamt.
Var inte generad. Snälla var inte. Snälla var inte.
Giraff.
Hammare.
Kam.
Åh, jag vet vad det är.
Det är som en höna, men är inte det.
Det är en anka.
Den här då?
En basketboll.
- Kan du bokstavera vatten baklänges? - Kan jag gör det framåt först?
V-A-T-T-E-N.
N-E-T-T-A-V.
Det är mycket bra.
Kan du nu säga mig namnet jag bad dig att minnas?
Du säger mig alltid, och jag kan aldrig minnas det.
Var det John Black, John White, John Jones, eller John Smith?
Smith?
Och hans address, var det East Street, Washington Street-
-Humboldt Street, eller Main Street?
Hoppar bara in här, vi är båda bekymrade över graden av försämring.
- Är det normalt? - Alla fall är olika.
Med ett tidigt ärftligt utbrott, kan saker gå fort.
Och med folk med en hög grad av utbildning, kan saker gå fortare.
De har ofta lyckats upprätthålla sina mentala processer-
-genom innovativa metoder och som fördröjer diagnosen.
Uppenbarligen, sviktar Alice minne, men hon är fortfarande otroligt påhittig.
Tack.
Jag vet att du är... Du är avskräckt-
-men ibland har jag sett patienter plana ut vid denna punkt.
Tappa inte hoppet.
Jag läste ditt namn i Alzheimers Association Care Conference broschyr.
- Ska du hålla ett tal. - Kommer du dit?
Ja. Jag ser fram mot det.
Jag kommer vara bort i affärer i Minnesota, och jag är orolig.
Är du säker på att detta är en bra idé, med tanke på det tillstånd som hon är i?
- Hon kommer var under stor press, - Det blir bra för henne.
Allt kommer bli bra. Men du är inte orolig över det...
- ...eller är du, Alice? - Nej, jag tror inte det.
"... olika sätt att förebygga produktionen av amyloid-
-provas ut.
Det finns en ny studie-
-som kombinerar bas och gamma- sekretas-inhibitorer-
-och detta är en av våra bästa förhoppningar för framtiden."
Det var det. Det var klart.
Det är bra, mamma. Det är bra.
- Det är mycket vetenskapligt. - Ja, tja, du vet.
Ja. Och jag är säker på att det stämmer, men...
Men vad?
Jag menar, är det av något värde att göra det lite mer personligt?
Jag förstår inte vad du menar.
Du vet, du talar inte inför ett rum med vetenskapsmän.
Vad jag vill veta, verkligen, är, typ, vad du känner, hur känns det?
Vad betyder sjukdomen för dig?
Du lyssnade inte för allt det finns där.
Det finns i talet.
Okej.
- Fråga mig inte då. - Åh, nej, då ska jag inte fråga då.
Hej.
Mamma. Ge det bara en chans till, okej?
Jag kan inte för jag har redan gjort det.
Jag... Jag använder den här...
Gula... Gula saken för att markera det-
-så jag inte behöver läsa samma rad om och om igen.
Fattar. Totalt.
Skriv bara ut ett till.
Det tog mig tre dagar att skriva det.
- Du kan skriva ut ett till. - Nej, det tog mig tre dagar.
- Förlåt. - Tre dagar.
Varsågod.
Tack.
- Hej. - Hej.
- Hallå där. - Hallå.
Hej. Åh, Tom, det här är min läkare.
- Min son. - Travis Benjamin.
- Jag är din mors neurolog. - Min son, Tom.
- Trevligt - Hur känner du dig, Alice?
Jag tror jag är nervös.
Du klarar dig. Lycka till.
- Trevligt att träfa dig. - Ja.
Det är en stor ära att välkomna vår nästa talare, Alice Howland.
En tidigare professor i lingvistik vid Columbia-
-hon har skrivit läroböcker och har föreläst över hela världen.
Alice lever med ett tidigt utbrott av Alzheimers-
-med vård och stöd av sin kärleksfulla familj.
Var snälla och välkomna Alice Howland.
Ge mig bara en sekund.
"God morgon.
Det är en ära att vara här.
Poeten Elizabeth Bishop skrev en gång:
"Konsten att förlora är inte svårt att bemästra.
Så många saker verkar fyllda med avsikt att gå förlorade-
-att deras förlust inte är någon katastrof."
Jag är ingen poet.
Jag är en person som lever med ett tidigt utbrott av Alzheimers.
Och som den personen, befinner jag mig i konsten att lära mig förlora varje dag.
Att förlora min orientering, förlorar föremål, förlora sömn-
-men mest av allt, förlora minnen."
Åh, nej.
Tack.
Jag tror jag ska försöka glömma vad som just hände.
"I hela mitt liv, har jag samlat minnen.
De har blivit, på ett sätt, mina mest värdefulla ägodelar.
Kvällen jag träffade min man-
-första gången jag höll min lärobok i mina händer-
-få barn, få vänner, resa i världen.
Allt jag samlat i livet-
-allt jag har jobbat hårt för-
-nu slits allt detta bort.
Som ni kan föreställa er eller som ni vet, detta är helvetet.
Men det blir värre.
Vem kan ta oss på allvar-
-när vi är så långt borta från den vi en gång var?
Våra konstiga beteenden och trevande meningar-
-ändrar andras uppfattning om oss och vår uppfattning om oss själva.
Vi blir löjliga, oförmögna, komiska.
Men det är inte den vi är.
Detta är vår sjukdom.
Och som någon sjukdom, har den en orsak-
-den har ett förlopp-
-och den kan ha ett botemedel.
Min största önskan är att mina barn-
-våra barn, nästa generation, inte behöver uppleva vad jag gör.
Men för närvarande, lever jag fortfarande.
Jag vet att jag lever.
Jag har folk som jag älskar innerligt.
Jag har saker jag vill göra med mitt liv.
Jag är rasande på mig själv för att inte kunna komma ihåg saker-
-men jag har fortfarande stunder i dag av ren lycka och glädje.
Och snälla, tro inte att jag lider.
Jag lider inte.
Jag kämpar.
Kämpar för att vara en del av saker-
-att vara kopplad till den jag en gång var.
Så lev för stunden, säger jag mig själv.
Det är faktiskt allt jag kan göra.
Lev för stunden.
Och inte straffa mig själv för mycket...
Och inte straffa mig själv för mycket-
-för att kunna bemästra konsten att förlora.
En sak som jag kommer att försöka hålla fast vid ändå, är minnet av att ha talat här i dag.
Det kommer försvinna.
Jag vet att det gör det.
Det kan försvinna i morgon-
-men det betyder så mycket att få tala här i dag-
-som mitt gamla, ambitiös jag-
-som var så fascinerad av kommunikation."
Tack för denna möjlighet.
Det betyder allt för mig.
Tack.
Det är Mayo Clinic.
Det kan starta till våren.
Och jag sätter upp mitt eget team.
Så du vill att vi ska flytta till...?
Det är i Rochester, Minnesota.
Det kan bli ett helt nytt äventyr för oss.
- Du kanske gillar det där. - Allt jag vet finns här.
Anna och Tom barnen som kommer.
Det är bara två timmar med flyg. Vi kan träffa dem så ofta som vi gör nu.
Ali, det här dök just upp-
-och de har inte ens gjort ett formellt erbjudande, men förstår du inte?
Det här är det. De jobbar på många banbrytande behandlingar.
- De har resurser. - Jag förstår.
Jag förstår att arbete är viktigt.
Jag saknar arbetet.
Jag tycker du ska fråga dem om du kan börja om ett år.
Det är inte den akademiska världen. De ger inte sabbatsår.
Men att packa ihop och flytta-
-precis när... När... När...
Varför kan jag inte säga vad jag vill säga?
Ali, på ett eller annat sätt, vi är fortfarande tillsammans.
Så ingen ledig tid?
Jag kan inte ta ledigt ett år. Ekonomiskt, det är inte ett alternativ-
-och Gud vet var vi befinner oss då.
Så är det då. Så är det.
- Vad då? - Tja, du vill... Du vill inte det.
Ett år hemma med mig, se detta.
Jag sa inte så.
Det behövde du inte.
Ali, vad gör du?
Jag kan inte hitta den.
- Du kan inte hitta vad? - Jag kan inte hitta min telefon.
- Det är mitt i natten. - Det är viktigt. Den startar vid 8:00-
-och ställer mig frågor. Jag måste hitta den.
- Leta efter den på morgonen. - Jag måste hitta den.
- Hjälp mig hitta min telefon! - Jag hjälper dig i morgon.
- Jag lovar dig. I morgon. - Hjälp mig. Nej! Jag vill ha den.
- Jag hjälper dig hitta den. - Hjälp mig hitta den.
- Jag lovar, men kom och lägg dig. Kom - Hjälp mig. Gud. Hjälp mig hitta min telefon.
- Kom och lägg dig med mig, snälla. - Okej.
- Snälla? - Okej.
Kom med.
Sedan början, har jag helt förstått situationen.
Hej.
- Anne? - Ser fram mot att få träffa er.
- Hej. - Hej, mamma. Hej.
Det är Anna, mamma.
Jag trodde du var min syster.
- Det är okej. - Hur mår du?
Åh, så obekväm.
Kan inte andas, kan inte sova.
Var det så här för dig?
Jag hade inte två åt gången.
Det är sant.
- Köpte du den gröna curryn? - Det gjorde jag. Den är här.
- Åh, toppen. - Är allt på spåret?
Ja. De har gjort ett generöst erbjudande.
- Åh, det är toppen. - Antar jag.
Nej, det är det. Det är rätt beslut.
- Vill du ha lite vatten? - Ja.
John, vad hände? Vem var det i telefonen?
Det var sjukhuset, raring. Mayo Clinic.
Är någon sjuk?
Nej. Inget är fel.
Allt är som det ska.
Åh, gode Gud.
Åh, nej.
Jag letade efter den i natt.
- Det var för en månad sen. - Precis.
Ali. Hej.
Vakna, raring. Det är dags att vakna.
Dags att klä på sig.
Jag ska hjälpa dig.
Jag har mycket bra nyheter åt dig.
Låt mig hjälpa dig med byxorna. Kom.
Nej, jag... Jag vill ha mina gröna.
Åh, nej, jag tycker att de blir riktigt, riktigt fina.
Vi sätter på dem.
Okej.
Okej. Luta dig mot mig.
Okej, vänta.
Åh, där är hon. Hej.
Vad är det? Hon ser hemsk ut.
Tja, hon har just fött barnen, raring.
- Anna, du fick dina barn. - Det fick jag, mamma.
- Det här är Allison. - Du är så vacker.
- Tack. - Det här är Charlie Jr.
- Lilla Charlie. - Herre Gud.
Ja.
- Varsågod. - Kan jag hålla henne?
Är det en bra idé?
Jag vet hur man håller en bebis.
Det är okej. Mamma, du kan sitta i den där fotöljen.
Där. Det är bra.
Varsågod. Okej.
Hej.
Något säger mig att du gjort detta tidigare.
Hon är lik dig.
Det finns dagar när hon vet var hon är, faktiskt-
-men det finns lika många dagar när hon inte gör.
Hon kanske tror hon är ett barn i New Hampshire eller vem vet?
Det händer mer och mer. Hon vet inte vad som pågår.
Ja, jag bara...
Jag tänker på vad hon sa i talet, du vet-
-hur viktiga hennes minnen är till den hon är.
Ja, men det var för månader sen.
Detta är svårt för oss alla.
Men det är viktigt att minnas vem Alice var.
Hon ville inte bli en börda.
Anna, du har barnen, du vill tillbaka till arbetet.
Du är inte i ett läge att ta hand om henne, inte på allvar, Tom.
Och jag kan inte låta Mayo vänta.
I början av nästa månad är jag borta. Jag vill ta henne med mig.
Jag ska ge henne bästa möjliga vård och när hon väl är van vid Minnesota-
-blir hon lyckligare för det, och det blir vi alla.
- Lydia kommer flippa ut. - Åh, låt henne göra det då.
- Det gör hon. - Hon har ingen rätt.
Om hon brydde sig, skulle hon inte vara på andra sidan av landet.
Det är varmt här inne.
Vem exakt är han?
Han heter Bill Thompson. Han är manager.
Varför är han så viktigt?
Han öppnar dörrar åt mig.
Får in mig på provspelningar jag skulle inte skulle komma in på.
Skaffar mig bra porträtt.
Jag förstår.
Vad heter han?
Bill Thompson.
Han är med Thompson och Gould-
-om du vill kolla upp honom. De är bra.
Tevattnet kokar.
Var är Elena?
Jag gör en kopp te till mig själv.
Coolt. Var är din vårdare?
Elena är inte här i dag.
Hennes dotter är sjuk. Hon är hos doktorn.
Så du är ensam?
Jag kan göra te åt mig själv.
Okej.
Vill du kolla mitt porträtt? Om jag sänder dig en länk-
-kan du öppna filen, ladda ner filen?
Ja.
Bra.
Okej.
Vi får prata senare. Jag älskar dig.
- Hej då. - Hej då.
Hej.
Alice, jag är du, och jag har något mycket viktigt att säga dig.
Du har nått den punkten, punkten där du kan inte svara på frågorna.
Så detta är nästa logiska steg.
Det är jag säker på.
På grund av vad som händer med dig.
Du vet, Alzheimers. Du kan se det som tragiskt, men-
-men ditt liv har varit allt annat än tragiskt.
Du har haft en otrolig karriär-
-och ett fint äktenskap-
-och tre vackra barn.
Okej, lyssna på mig.
Detta är viktigt.
Se till att du är ensam och gå till ditt sovrum.
I ditt sovrum finns en byrå med en blå lampa.
Öppna översta lådan.
Längst in i lådan finns det en burk med piller.
Det står, "Ta alla piller med vatten."
Det är många piller i burken-
-men det är viktigt att du sväljer alla, okej?
Sen lägger du dig ner-
-och sover.
Och säg ingen vad du gör, okej?
I ditt sovrum finns en byrå med en blå lampa.
Öppna översta lådan.
Längst in i lådan finns det en burk med piller.
Det står, "Ta alla piller med vatten."
Byrå med lampa. Byrå...
Blå lampa. Byrå.
Se till att du är ensam och gå in i sovrummet.
I ditt sovrum finns en byrå med en blå lampa.
Öppna översta lådan.
Längst in i lådan finns det en burk med piller.
Det står, "Ta alla piller med vatten."
Det är många piller i burken-
-men det är viktigt att du sväljer alla, okej?
Lägg dig sen ner och sov.
Och säg inget till någon vad du gör, okej?
Hallå?
Kan jag få en kakor-och-grädde och en choklad hasselnöt?
Du vet vad du vill ha.
Kakor-och-grädde och en choklad hasselnöt?
Du brukar ta original med blåbär och kokos.
Okej.
Original med blåbär och kokos, tack.
Ali, ser du byggnaden där borta?
Vet du vad det är?
Jag tror inte jag vet det.
Det är Columbia, där du brukade undervisa.
Någon sa mig att jag var en bra lärare.
Ja. Det var du.
Jag var mycket smart.
Du var den smartaste person jag någonsin har mött.
Ali, vill du fortfarande stanna här?
Jag är inte klar ännu.
Måste vi gå?
Nej.
Oroa dig inte.
Ta den tid du behöver.
- Är det alla dina saker? - Jag sände några lådor också.
Är du ledsen att lämna L.A.?
Jag försöker övertyga mig om att jag är en östkust tjej.
Var är mamma?
Hon sover.
Jaha, här är det.
Ditt gamla rum.
Så hur gick det med din manager?
Det är ett västkust företag, vet du. Inte så bra.
Det var synd. Är du säker på att det går bra?
Vi hade ett samtal.
Okej.
Det är New York City. Jag ska provspela, göra teater.
Jag vet att det är här jag måste vara ändå så...
Du är en bättre man än jag är.
Pappa, jag har henne, okej?
Det börjar bli ganska kallt, va?
Vill du komma hem?
Kom igen, vi gör det.
- Hej. - Hej.
Hur var er promenad?
Jag tror inte jag känner dig.
- Jo, det gör du. - Hej, mamma, det är Elena.
Jag ska hämta lite juice åt dig, okej?
Vi tar av dig jackan och går in.
"Nattflyg till San Francisco, jaga månen över Amerika.
Gud, det är åratal sen jag var på ett plan.
När vi nått 10.600 meter, har vi har nått tropopausen-
-det stora bältet med lugn luft.
Så nära ozonet som jag kan komma, jag... jag drömde vi var där.
Planet hoppade ut ur tropopausen-
-den säkra luften, och nådde den yttre kanten, ozonet, som var ojämt och slitet-
fläckar av det var trådslitet likt gammal ostduk, och det var-
-skrämmande.
Men jag såg något bara jag kunde se-
-på grund av min häpnadsväckande förmåga att se sådana saker.
Själar steg upp-
-från Jorden långt nedanför, själar från de döda-
-från människor som har omkommit-
-av svält, av krig, av sjukdom-
-och de flöt upp, som fallskärmshoppare baklänges-
-lemmar i kors, rullade, snurrade.
Själarna av dessa bortgångna tog varandra hand i hand, spände vristerna-
-och bildade ett nät, ett stort nät av själar.
Och själarna var tre-atom syremolekyler av det stoff av ozon-
-och den yttre kanten absorberade dem, och reparerades.
För ingenting är förlorat för alltid.
I denna värld, är det ett slags smärtsamt framsteg.
En längtan efter vad vi lämnat bakom oss-
-och drömma framåt.
Jag tror åtminstone att det är så"
Det var det.
Hej.
Tyckte du om det?
Vad jag just läste, tyckte du om det?
Ja.
Och vad...?
Vad handlade det om?
Kärlek.
Ja. Kärlek.
Ja, mamma.
Det handlade om kärlek.
Text: Leffe